SOMME, FRANKRIKE FÖRSTA VÄRLDSKRIGET
Sir! Vart ska ni?
Till fronten för att söka efter en vän.
Skicka hem mina saker om jag inte återvänder.
Men vänta...
Sir, vänta!
Tolkien, sir!
Sir, gör inte det här. Ni behöver vila.
Det är ingen fara.
Vänta på mig vid kasernen.
Sir, ni borde lägga er.
Febern kan förvärras, sa läkaren. Jag tror inte...
Hodges, stanna här. Det är en order.
Skydda ansiktet, sir! Håll er nere!
Vattnet var kallt.
Ni måste hålla er varm, sir.
Det är långt till frontlinjen.
Det här blir ingen angenäm natt, sir.
- Kämpa! - De är för många!
Vi behöver förstärkning!
Ta baneret!
Ja, jag har baneret!
Stoppa dem! Han kommer undan!
Var är Tolkien?
- Var är han? - Tolkien!
Jag bad om en stark packåsna till att bära, och se...
mina böner besvarades.
Vart ska vi?
Birmingham. Gå till ditt rum och packa.
- Vad? Varför? - För att jag säger det.
Fader Francis har hittat en bostad åt oss.
Han har varit väldigt storsint.
Packa dina saker i en kartong.
Jag vill inte till Birmingham.
Lyssna, båda två.
Vi...
Kom hit, Hilary.
Pojkar, vi kommer att ha det knapert ett tag,
och vi ska vara glada för att kyrkan hjälper oss.
Nu när er far är död...
Ronald.
Ronald!
"Ubi bene ibi patria." Minns du det, min vän?
Där du är lycklig, där är ditt hem.
Vi kommer att hitta vår plats, raring.
Bevara allt det här i ditt hjärta.
Bevara det noga, så kommer det alltid att finnas kvar.
Pojkar, lyssna på mig.
Vet ni vad knappa omständigheter är?
Är det vad vi har?
När jag var flicka började alla nya romaner så.
En god och tapper familj
finner sig plötsligt i knappa omständigheter.
Hur kom de undan?
Genom att hitta någon fantastisk skatt.
Eller genom att gifta sig rikt.
Jag tänker aldrig gifta mig.
Då blir vi väl tvungna att hitta skatten.
Folk hittar inte skatter, mor. Inte i verkliga livet.
Dig går det inte att lura, John Ronald.
Vi kan säga att det finns skatter...
och skatter.
Det får räcka så.
Då börjar vi, Ronald.
Jorden vibrerade under drakens vikt
när han kravlade sig fram till vattnet,
och det stod giftdunster framför honom
när han fnyste och röt!
Men Sigurd väntade tills draken hade kravlat över gropen
och då stötte han sitt svärd under dess vänstra skuldra,
rakt in i hjärtat.
Draken piskade med svansen så att stenar bräcktes
och träd bröts av runt omkring honom.
Och när draken dog, talade han
och sa: "Vem du än är som har dräpt mig,
skall detta guld bli till fördärv för dig och för alla som äger det."
Sigurd sa:
"Jag vägrar vidröra det,
om det så skulle göra mig odödlig.
Men alla människor dör
och ingen modig man låter dödsfruktan hindra honom från det han traktar efter."
Förstår du hur löjlig du låter?
Verkligen? Det låter ännu roligare på latin.
Vet du vad det betyder? En obetydlig vårta.
Nej.
Nu låter du mest som en berusad påfågel, fåntratt.
Hej, mor. Fick du frimärkena?
Hej, mor.
Var lade du dem?
Sir?
Jag måste fortsätta.
Gas! Sir, gas.
Det ska bli spännande att träffa pojkarna.
Tja, pojkar, jag hade rätt.
Hon är en enorm best med stora, fjälliga fötter
och de största huggtänder jag någonsin sett.
Hon tuggar på vad som verkar vara
en liten pojkes lårben.
Men å andra sidan finns det kaka.
King Edward's? Det är en utmärkt skola.
De är mycket begåvade pojkar, mrs Faulkner.
Mycket flitiga.
Efter Afrika hemundervisade deras mor dem
och de talar många språk flytande.
Ja, men jag menar socialt.
Ni kommer att umgås med gräddan av Birminghams societet.
En verklig kontrast mot Afrika.
De har bott i England
mycket längre än de bodde i Bloemfontein.
Eller hur, pojkar?
Ja, vi bär nästan aldrig våra spjut längre.
De har visst varit svårplacerade?
De har haft några tillfälliga hem.
Vad de behöver är en kultiverande påverkan
från en stabil och förfinad miljö.
Som hos er, mrs Faulkner.
Mitt största fel är
att jag är för storsint mot mina unga inackorderingar.
För fäst vid dem.
Edith, en annan föräldralös, är som mitt eget barn.
Res dig, den nye.
Tol-Kine.
Keen, sir.
- Hur sa? - Det uttalas Tolkeen, sir.
Inte Tol-Kine. Förlåt.
Sitt ner.
Eftersom vi är så noga med uttal nu på morgonen
får jag be er att ta fram era Chaucer.
Mr Tol-Keen får hänga med så gott han kan.
Mackintosh. Börja.
Milda himlar. Goodson-Thomas.
Wiseman.
Mr Tol-Keen.
Passa till Tolkien!
Idiot!
Säg inget. Inte ett ord.
Men om han frågar mig något?
Det gör han inte.
Han är inte intresserad av dig.
Stig in.
Tror ni att jag inte har annat att göra
än medla i era gräl?
Nej, rektorn. Absolut inte.
Kollegiala relationer är lärdomens hörnsten.
Brukar vi inte säga så här?
Rektorn, med all respekt, vi spelade bara rugby.
En smula våldsamt, visserligen, men...
Män bör vara kamrater. Oavsett bakgrund.
Från den högste,
till den lägste.
- Du och unge herr... - Tolkien.
...ska demonstrera detta för hela skolan.
Ni ska göra allt tillsammans resten av terminen.
- Men, sir... - Allting.
Ja, sir.
- Han gjorde oss till vasaller. - Överdrivet.
Det är en omöjlig standard, enbart för att förödmjuka mig.
- Men inte mig? - Du är irrelevant.
- Varför säger du så? - Det är sant.
Min bakgrund är kanske inte respektabel...
Det är inte det. Du är irrelevant för rektorn.
- Men inte du? - Nej.
För att du är så speciell?
Jag är hans son.
Sluta inte spela, Edith.
- Kära Christopher. - Gilson.
Christopher, sitt still.
- Gilson, sluta. - Sätt dig.
- Sluta! - Sätt dig, Chris.
Vi är i ett bibliotek. Sätt dig.
Vad är det?
Vi ska dricka te.
- Jaha? - Så...
eftersom vi ska göra allt tillsammans...
Jag stannar här, tack.
Som du vill.
Han ville inte komma.
Vad Robert menar är...
att med lite uppmuntran från sina vänner
har han insett att bestraffningen var hans fel
och inte ditt.
Han vill försonas genom att bjuda dig på te.
Du borde vara smickrad.
Det var din klipskhet som störde honom.
Den skulle störa dig också om du hade en far som Gilsons.
Om en enda pojke har bättre betyg än han...
Det är ingen ursäkt, men...
Kom nu.
Det är roligare än en massa gamla böcker.
Jag gillar böcker.
Det gör vi också.
Geoffrey Bache Smith.
John Ronald Reuel Tolkien.
- Mina herrar. En tanke. - Tolkien.
Anta att ni går in på Barrow's Stores
och där står jag och vaktar dörren med en stor påk.
Vart vill du komma?
Jag säger: "Ät inte kakorna. Jag har gjort det.
Jag åt så många att jag mådde illa."
Så är det med föräldraauktoritet.
"Jag har provat det och förkastat det.
Så du behöver inte göra det."
- Och kakor står för... - Allting.
- Allt som är gott. - Ja.
Tolkien, det här är Barrow's.
Vårt kungarike, och bästa teserveringen i staden.
- En kanna te till? - Ja, tack.
Har ni något under en shilling?
Inte rostat bröd.
- Bullar kostar fyra pence. - Bra. En bulle, tack.
- Och tre gafflar. - Fyra.
- Och påken, då? - Påken?
Min far är ett praktexempel.
Han kan musik. Han älskar det.
Under stora delar av ungdomen
studerade han och komponerade musik.
Christopher har fått många musikstycken förlagda.
Inte många. Ett.
Skicka sockret.
Men när det gäller en karriär som kompositör...
Nej. "Musikdrömmar är fantasier.
"Gör som jag gjorde. Lägg dem åt sidan."
Men påken, då?
Påken var en metafor. Glöm den.
Min mor är precis likadan.
Hon sätter värde på poesi. Hon älskar det
men vägrar att se det som en möjlig yrkeskarriär.
Hon ser mig som jurist eller kamrer.
Har hon en påk?
Nu går jag snart och hämtar en påk.
Tack.
Era föräldrar diskuterar det åtminstone.
Om jag nämner en konstnärsbana, blir jag arvlös.
- Nej, jag blir halshuggen. - Där! Där har vi påken.
Jag åt inte ens av bullen.
Varför inte?
Jag visste inte om jag hade råd.
Men det här är gott.
Och du, då?
Vad menar du?
Nog finns det något du önskar?
Att komma bort härifrån. Att vara fri.
Någonstans där jag inte känner mig som en stackars föräldralös...
och där alla är klädda som kungar och drottningar.
Jag skulle inte vara där för att spela piano.
Eller för att bära mrs Faulkners handväska.
Jag skulle bli emottagen och uppskattad.
Välkomnad.
Gå tillbaka till kasernen, Hodges.
Löjtnant Geoffrey Smith är en vän.
Hans mor...
Hans mor skrev till mig. Hon...
Hon har inte hört av honom på flera veckor.
Och han har inte svarat på mina brev.
Jag är rädd att han kanske är...
Jag måste veta att han mår bra.
Det berör inte er över huvud taget.
Han måste vara en mycket god vän, sir.
Den bäste.
Han skulle göra detsamma för mig.
Tja, om vi är halvvägs...
tar det lika lång tid tillbaka som att fortsätta.
Snälla Hodges.
Uppriktigt talat, som ni ser ut,
om jag inte följer med
lär ni inte hitta den här löjtnant Geoffrey Smith.
Jag ska försöka få tag i lite medicin åt er, sir.
Geoffrey, försöker du fånga min löpare, din usling?
Mina herrar. En tanke.
Vet ni vad som är felet med legenderna Tolkien läser?
- Upplys mig, Robbie. - Där finns inga kvinnor.
Då menar jag inte bleka, skälvande jungfrur sittande i torn.
Jag menar fylliga, varmblodiga kvinnor.
- Sätt dig. - Sydeuropas kvinnor.
Kvinnor med stora vinkrus på huvudet.
Robbie, kan du inte sitta och vara tyst?
Sådana som servitrisen där borta.
För Guds skull.
Robbie, om jag förlorar på grund av ditt pladder...
Du förlorar på grund av mig.
Vad läser du nu?
Jag läser om de dödas rike.
- Eller försöker läsa. - Där ser ni.
Som händelsevis styrs av en jättekvinna.
Hel, en väldig och skoningslös gudinna.
Är det varmblodigt nog för dig?
Då är det ju vår servitris.
Hel?
Ja, hon regerar över dödsriket. Helheimr.
Det är dit krigare skickas
om de dör på fel sätt.
- Vad är fel sätt? - Fridfullt.
Sjukdom, ålderssvaghet. Allt utom strid.
Äntligen en tanke jag gillar.
Ursäkta, gillar du att dö i strid?
Inte bokstavligen.
Jag kan dö på det sätt ödet väljer.
Det är inte mitt beslut.
Men det står i min makt att välja hur jag ska leva.
Tappert eller räddhågset.
Helheimr bör vara vår utmaning.
Ja, men lär dig att uttala det först.
Kom an. Utmana mig. Ge mig ett uppdrag.
- Jag ska visa hur man undviker Helheimr. - Jag utmanar dig att...
- ...vara tyst i 25 minuter. - Tyst med dig, Geoffrey.
Jag menar allvar.
Fria till servitrisen.
- Christopher. - Vad?
Utmärkt idé.
Robbie, var inte en dåre.
Det är vad jag kallar att strida mot Helheimr.
Helheimr!
Madam. Min Damen i sjön, mina drömmars överbringare.
Vill ni göra mig den stora äran
att dela en framtid utan slut med mig...
Vi borde bilda en klubb.
- Vad? - Ett brödraskap.
Vi är väl redan en klubb? En tedrickarklubb?
En tedrickarklubb
låter som något min styvmor skulle delta i.
Teklubben.
Det låter knappast bättre för att du upprepar det.
Birmingham Boys.
Det låter som ett cirkusnummer.
Boys of Barrow's Stores.
Barrovians.
Tea Club and Barrovian Society.
Det är alldeles för långt.
T.C.B.S.
Låter inte det som en sjukdom?
Det kvittar vad den kallas.
Bara vi svär varandra trohet.
Precis.
T.C.B.S. Då är det bestämt. Vad gör vi nu?
Vi förändrar världen.
Utmärkt. Något enkelt.
Genom konsten, pajas. Genom konstens makt.
Bröder, vill ni förena er med era kamrater
i syfte att förändra världen?
- Ja. - Ja.
Helheimr!
- Helheimr! - Helheimr!
Helheimr!
"Det anstår ej oss
att följa vargarna,
att strida inbördes
som unga vargar uppfostrade av nornor..."
"...nornorna kom
för att bestämma småkungens öde.
Han skulle bli den mest berömde kämpen
och den bäste av de unga prinsarna.
"De vävde ödets trådar
och skakade Brálunds fästen..."
Den här vägen, tack.
Jag saknar hatt.
- Vad? - Jag saknar hatt.
Det gör inget.
De ser i alla fall löjliga ut.
Vad betyder det?
Det är nonsens.
Det handlar om en gammal man som ser en groda
som inte kan landa mjukt utan blir uppäten av en hund.
- Har du uppfunnit det? - Ja.
Hela språket?
Verbstrukturer, ordlista, allt.
Mitt nästa språk ska låta melodiskt.
- "Källardörr." - Källardörr?
Det mest melodiska ord jag kan komma på.
"Cellar door." Det har en vacker klang.
Munnens rundning.
"Cellar door."
Om man säger det om och om igen blir det något magiskt.
"Cellar door."
Cellar door.
- Nonsens, tycker jag. - Ja, om man säger det så.
Ett ord är inte vackert bara för ljudets skull.
Cellar door.
Det är föreningen av ljud och betydelse,
dörren till källaren...
en plats där något magiskt och mystiskt kan hända.
Ursäkta, har du just avfärdat själva grunden för mitt språk?
Ditt språk är inget värt
om du glömmer detta viktiga faktum.
- Verkligen? - Ja.
Hör på.
Hand.
- Det kan vara ett vackert ord... - Det är det.
Men det betyder så mycket mer
på grund av vad det förknippas med.
Beröring.
Saker är inte vackra för ljudets skull...
...utan för sin betydelse.
- Berätta en historia för mig. - Vad?
Historien om Cellar Door.
- Jag kan inte. - Varför inte?
När jag ombeds spela piano...
Det är en helt annan sak.
Berätta en historia för mig.
På vilket språk du vill.
- Var inte löjlig. - Legenden om Cellar Door.
Jag är ingen cirkusapa.
Den börjar med ankomsten av en stolt och egensinnig prinsessa.
- Verkligen sant. - Hon kräver underhållning.
Prinsessan Cellardoor är uttråkad.
Trött på kakor och muffins
- och fint porslin... - Nej.
Hon längtar efter ett annat liv.
- Det är inget namn. - Vad?
Det är något annat.
Cellardoor. Det är inget prinsessnamn, det är omöjligt.
Cellardoor...
...är en plats.
En plats. En forntida plats.
Omöjlig att nå, utom genom en mycket farlig klättring.
Den hänger... nej...
Inte?
Inte en klättring...
Dörr...
Väg... stig. Det är en stig.
En stig genom en tät, dyster skog.
Jaså, verkligen?
I hjärtat av Cellardoor, egentligen en helgedom,
möts man av en märklig syn.
En stolt och egensinnig prinsessa?
En plats som är vördad av alla som känner till den.
En helig plats, vars mittpunkt utgörs av...
Av vad?
Av träd.
Träd?
Det ena svart som ebenholts, det andra vitt som ben.
Båda bär ett dödligt gift i sin sav.
Men de har växt samman i tusentals år.
De är inslingrade i varandra som om de strider eller...
Rötterna...
grenarna, sträcker sig fram, vrider sig,
tvinnar sig runt varandra
och blir till slut en enda knölig stam.
Deras giftiga sav blandades
och skapade en kraftfull, livgivande vätska.
Cellardoors vatten.
Hur verkar det?
- Hur det verkar? - Ja. Hur verkar det?
- Att dricka det... - Ja?
Att smaka Cellardoors vatten...
skänker förmågan att se.
Att se bortom seendet.
Att se in i människohjärtats djupaste, mörkaste skrymsle.
Det är en hungrande, stark magi.
En magi bortom allt som någon har känt tidigare.
Varför gjorde du så?
Jag var uppfylld av Cellardoors anda.
Nu är det din tur.
Nej.
Vad är det värsta som kan hända?
Borde inte du studera?
Visst, ja. Tack.
- Det låter väldigt intressant. - Ja.
Jag påstår inte att allt alla säger
kommer att vara fascinerande.
- Det blir bra. - Jadå.
Jag hoppas att jag är finklädd nog.
Mer te?
Vad brukar ni prata om?
Vi pratar om alla möjliga intressanta saker.
- Mycket intressanta. - Intressanta och fascinerande...
utom när vi försöker förändra världen.
När vi inte gör det
är det vi mest fokuserar på, miss Bratt...
Snälla, säg Edith.
...vårt universitetsinträde.
Tänker ni alla söka in till Oxford?
Tolkien och jag i alla fall.
De andra två siktar på Cambridge.
- Svekfulla kräk. - Är ni nervösa?
Inte Robbie.
Jag tror inte på prov. Jag skriver vad jag tänker.
De får godkänna mig om de vill.
Vilken revolutionerande inställning.
Man tackar.
Jag vill väldigt gärna höra dig spela piano, miss...
...Edith.
Hon spelar fantastiskt.
Du är visst kompositör själv, Christopher?
Ja.
- Han har blivit förlagd. - Kära nån.
Vilka kompositörer beundrar du?
- Jag gillar romantikerna. - Jag också.
Beethoven. Brahms. Wagner.
Jag uppskattar Wagner, men vet inte om jag tycker om honom.
Du "uppskattar" honom?
Ja. Som en känslans förmedlare.
Hans operor... De är liksom...
Jag älskar Wagners Rhenguldet.
- För långa, enligt Christopher. - Inte alls.
Ingen klandrar dig.
En berättelse om en magisk ring borde inte ta sex timmar.
Gilson, du pratar nonsens.
Visst kan operor anses långa och tunga
men musik jag tycker om, oavsett längd,
måste absolut ha hjärta. En känsla av berusning...
- Vi måste tyvärr gå nu. - Redan?
Ja, mrs Faulkner blir orolig.
Tollers, det är mycket te kvar.
Examen kommer snart, och jag behöver studera.
Beklagar. Adjö, allihop.
Det var trevligt att träffas.
- Adjö. - Adjö, Edith.
Jag hämtar våra kappor.
Skäms du för mig?
Vad?
Jag finner ingen annan förklaring.
Jag vet inte vad du pratar om.
Du vet hur jag tillbringar dagarna.
Du har sett mig. Jag är en sällskapsdam.
En fånge.
Det finns inget hemligt litterärt sällskap för mig.
Ingenstans att fly.
Jag spelar piano för mrs Faulkner.
Hemska, sentimentala melodier på piano.
Jag sitter med henne på kvällarna. Läser med henne. Syr med henne.
Lyssnar på henne.
Jag har en passion för Wagner.
Jag vill prata om honom. Diskutera. Debattera.
Men du...
Ta betäckning!
Spring, sir!
Vi är nog i säkerhet.
Ingen fara.
Sir. Vi stannar här, sir.
Vi stannar här, sir.
Kan du inte spela något glatt, kära du?
"Skepnader i dimman
Det var länge sedan jag såg er
Bleka händer och ansikten, tysta ögon
Krönta med en krans som döda händer gjort
Till en åminnelse som aldrig dör
En bland er är högväxt och spänstig
God att älska och att kämpa med
Endast minnet av ett dödligt gräl
Endast det och åren skiljer oss åt"
- Förfärlig. - Superb.
- Var inte dum. - Den är inte klar.
Den är underbar.
Det är grekiskt på sätt och vis. Kärlek mellan kamrater.
Mycket känsloladdad. Du borde vara stolt.
Jaha. Vem härnäst? Tollers?
Nej, jag har inget nytt.
Verkligen?
Om nu Tolkien sviker brödraskapet
ska jag visa er något verkligt urartat.
Det låter olycksbådande.
Milda himlar.
Kopierad, dessvärre.
Jag behöver levande modeller.
Men det lär väl inte gå.
Den där har du inte målat.
Menar du min fars aristokratiska anspråksfullhet?
Självfallet har han inget gevär,
ståtligt hem eller en spanielflock.
Har du verkligen inte skrivit något?
Inte ens inspirerad av miss Bratt?
Var inte dum, Wiseman. Edith och jag bor bara i samma hus.
Så ni är inte fästfolk? Tack. Bra att veta.
Så du har inte skrivit något?
Jag kan inte komma igång. Jag känner mig ofokuserad.
Vet du vad det är symptom på?
Förstoppning?
Förälskelse. Besvarad eller obesvarad.
Ja. Tack.
Vilken fantastisk insikt i människans psyke, Chris.
Synd att den inte märks av i din musik.
Det förvånar mig att vi förväntas tro
ett enda ord du säger, Tolkien.
Vad menar du?
Du höll den ljuvliga miss Bratt från oss.
Vem vet vad mer du döljer.
Christopher.
En fru, tre barn och en ranch i Argentina. Eftersom du frågar.
Ack, den som hade Tolkiens hemliga liv, eller hur, Geoff?
Kan vi spela nu?
Han var ju bortrest, sa du.
Det var han.
Han är...
Geoffrey, ge mig den där fort. Tack.
Var lägger jag de här?
Fort.
- Far. - Rektorn.
Vad pågår här?
Du sa att jag fick ta hit vänner.
Medan du var borta.
Din faster mår bättre.
Jag kom hem.
Jag har arbete att göra. Skicka hem dem.
Jag lovade dem att få stanna över natten.
Omständigheterna har förändrats.
Alltså måste de gå hem.
Helheimr.
Var inte löjlig.
Helheimr.
Om inte nu, när?
Far?
Jag vill helst inte skicka hem mina gäster.
Det vore ofint.
Tror du...
Ursäkta. Vad sa du?
Ofint, far.
Det vore oförskämt. Pojkarna är här för att studera.
Och spela biljard.
Ja, och spela biljard.
Vi har studerat flitigt. Och de är mina vänner.
Och jag har lovat dem att få övernatta...
...och med all respekt, vill jag hålla det löftet.
Nåväl.
Gilson. Du är förbanne mig en hjälte.
- Sluta. - Rena hjälten.
Helheimr.
Det finns ett gammaltyskt ord utan motsvarighet i engelskan,
men som betyder en gåva som frambärs räddhågset efter ett gräl.
Drachenfutter.
Bokstavligen: "Drakföda".
Richard Wagners tetralogi RINGCYKELN - Nibelungens ring
Så nu är jag en drake?
Wagner skrev den i fyra akter.
Den börjar med en ring,
en magisk ring som kan styra världen
och som smids av en dvärg.
Som heter Alberich.
Jag är inte helt okunnig i tysk mytologi.
Men för att kunna tämja ringens makt måste man avvisa kärlek.
Ett förnuftigt byte, anser jag.
För att du är en kallhjärtad viking, ja.
Två, tack. Övre läktaren.
- Läktaren och övre läktaren är fullsatta. - Ursäkta?
Läktaren och övre läktaren är fullsatta. Beklagar.
Finns det inga platser alls?
Det är vad vi menar med fullsatt, sir.
Det finns platser på balkongen.
Balkongen.
Men de kostar fem shilling.
Och vi ber vänligen publiken
att klä sig passande där, sir.
Kom.
Edith.
Följ mig.
- Beklagar. - Det gör inget.
Förnedrande.
Att stå och räkna upp småpengar. Nesligt.
Jag tänker inte leva så.
Det borde inte du heller.
- Det är bara biljetter. Vi kan... - Det är mer.
Det handlar om att inte mista dem man älskar.
Att kunna ta hand om dem.
Min mor, hon...
Hon var sjuk.
Jag vet inte vad hon led av.
Men kanske, om jag hade haft råd med en läkare...
så kanske...
Beklagar. Det blev inget av.
Men det var en fin tanke.
Ni kan börja.
Inträdesprov till Oxford. Första delen.
Klockan är nio, och ni har tre timmar.
Lycka till.
Jag kan göra om provet.
Jag kan göra om det och bli godkänd.
Att bli godkänd räcker inte. Du behöver ett stipendium.
Jag är orolig, Ronald.
Unge herr Gilson behöver säkert inget stipendium.
Och Geoffrey Smith...
Det här rör inte mina vänner.
Vi uppmuntrar och sporrar varandra.
Den andra inackorderingen. Miss Bratt.
Mitt misslyckande rör inte Edith.
Du har setts komma ut ur hennes rum. Sent.
Vi brukar prata med varandra.
- Så det är sant. - Visst är det sant.
- Det... - Kvällen före provet
gick du med henne till konserthuset.
Det har inte heller något med saken att göra.
Hon är inte ens katolik, Ronald.
Din mor gjorde en uppoffring.
Hon visste att hon var döende
och anförtrodde din framtid och utbildning åt mig.
Jag ämnar leva upp till det förtroendet.
Det är dags för dig att välja
om du tänker följa hennes exempel eller inte.
Jag förstår nog inte riktigt.
Jag måste be dig att undvika miss Bratt framgent.
Så löjligt. Så orättvist.
- Icke desto mindre. - Nej. Jag...
Jag kan inte. Jag vägrar.
- Jag är din förmyndare... - Ja, men ni förstår inte.
- Jag förstår utmärkt. - Nej, fader.
Jag älskar henne.
Jag önskar...
...Ronald, att du finge unna dig samma glädjeämnen som andra pojkar.
- Jag önskar... - Nej, ni är avundsjuk.
Ni önskar det inte alls. Ni är avundsjuk.
Ni säger det men menar det inte. Ni är präst.
Ni vet inget om kärlek.
- Hör på. - Ni vill att jag är ensam.
Ni vill att jag ska leva ensam som ni.
Jag vägrar leva så.
Om du känner likadant när du fyller 21 år
är du fri att göra som du vill.
Fram till dess har du en plikt att uppfylla.
Och du ska uppfylla den plikten.
Det ska du, så hjälpe mig Gud.
Jag får inte bli kuggad igen.
Och du vet vad som händer om jag inte kommer in.
Jag kan bli präst, men ett liv i celibat
är knappast vad någon av oss önskar.
Edith?
Det är bara tills jag blir myndig.
För Guds skull, Ronald. Var inte så dramatisk.
Det spelar ingen roll.
Säg inte så. Visst spelar det roll.
Jag vet inte varför du tar det så hårt.
Allt återgår bara till det normala. Till verkligheten.
Nej, jag vägrar att ge upp vår framtid. Det är därför jag...
Jag vägrar att ge upp den.
Visst kommer du att ge upp den.
Snabbare än du tror.
- Jag också. - Nej, det är inte sant.
Edith, hör på.
Jag lät mig själv tro
att det finns lyckliga slut för sådana som oss.
Men det finns det inte. Det är omöjligt.
Men du får nog ditt lyckliga slut.
Måtte du trivas i Oxford.
Nej. Edith.
Jag behöver din hjälp.
Jag behöver vila, Sam. Du måste hitta Geoffrey.
- Sir, jag lämnar er inte här. - Sam.
- Jag lämnar er inte här. - Sam. Det är en order.
Hitta Geoffrey och säg åt honom att inte mista hoppet.
Hälsa honom att T.C.B.S., vi...
Håll honom vid liv, bara.
Tack, Sam.
- Är det en drake? - Det är det.
Herre du milde.
Jag undrar, nämnde jag förut...
Scenografin är inspirerad av Trinity.
- Vad handlar den om? - Tja...
- Så du är poeten? - Nej, det är Geoffrey.
Ni Oxfordmän borde kunna bättre.
- Vart ska vi nu? - Ja, vart?
Ja, vart... Ursäkta mig.
Nu vet jag.
Stjäla en buss? Är det planen?
- Gilson! Tyst! - Skynda på!
I den matchen var Oxford
helt överlägsna Cambridge.
Domaren var blind.
Jag förklarar härmed
T.C.B.S. Oxfordavdelnings tredje möte
öppnat i laga ordning.
Och vi välkomnar
våra ungmör från Eagle and Child
som hedersgäster.
Må alla våra möten äga rum i en övergiven buss.
"Övergiven" är att överdriva.
Kanske lite grann.
Vad är T.C.B.?
T.C.B.S.
Herr Inbrottstjuv tycker visst inte om mig.
- Förlåt... - Du får ursäkta min vän.
- Han trånar efter någon. - Vad?
Han trånar efter den ljuva miss Bratt.
- Ignorera honom. - Vem är hon?
- Ingen. - Verkligen, Tollers?
Som du har gått och tjurat de senaste månaderna.
Det är ofint att tala om andra damer i damers sällskap.
Du har rätt. Förlåt mig, Myrtle.
Jag heter Beryl.
Ni ser. Han sitter i en vacker flickas armar
och minns inte ens hennes namn.
Beklagar om mina problem lägger sordin på era nöjen.
Du tog ett beslut. Ingen tvingade dig.
- Vad? - Edith eller Oxford.
Du valde Oxford, och här är du nu!
I en rekvirerad buss med tre vackra flickor
och dina bästa vänner. Så roa dig!
- Så ingen tvingade mig? - Visst, ja.
- Prästen. Din välgörare. - Chris, sluta nu.
- Prata inte om... - Tack. Det var trevligt.
Du valde Oxford före henne.
- Jag hade inget val. - Dålig stil.
Och du, då? Vad är det med dig?
Håll tyst!
Herregud, Tollers.
Chris. Förlåt mig.
- Jäklar, Tollers. - Gick det bra?
Du har en hård högerkrok för att vara intellektuell.
- Slå mig tillbaka. - Nej.
- Slå mig tillbaka, Chris. - Glöm det.
- Snälla Chris.
Det gör ingenting.
Det var oförsvarligt. Förlåt mig.
Vad du behöver förstå, Tolkien,
du föräldralösa stackare...
är att vi är dina bröder. Genom allt.
Ja, absolut.
Just det.
Det här är mer än bara vänskap.
Det är en allians.
En oövervinnlig allians.
Helheimr!
- Helheimr. - Fortfarande Helheimr.
Han kan fortfarande inte uttala det.
- Jag behöver en drink. - Vart gick flickorna?
Ner.
Håll dörren, George.
De släppte ut dig helskinnad.
De ska prata med rektorn i morgon.
Och du?
Tja, Gilson och Wiseman, de Cambridgeuslingarna,
är redan släppta.
Jag hade inte samma tur.
Jag får göra dig sällskap hos rektorn i morgon.
- En mördande predikan. - Jag är ledsen, Geoff.
- Det är inte ditt fel. - Jo, det är det.
Om inte för mig hade du varit i armarna på din sköna Mary nu.
Snälla du. Så fort jag visade intresse
började hon prata om sin pojkvän.
Det gick bra tills Wiseman förstörde det.
Rektorn skrev faktiskt till min mor.
Tror ni jag har en chans att bli poet nu?
Hon kommer att bli alldeles ifrån sig. Det var det.
Geoffrey förlorade bara sin karriär. Du, då, Tolkien?
Jag blev relegerad.
Skojar du?
Man kan inte bli relegerad för en picknick på en buss!
Det var inte huvudorsaken.
Jag har inte nått målen.
Enligt rektorn saknar jag anlag för klassiska ämnen
och visar inte tillräckligt intresse för de gamla grekerna.
Så mitt stipendium dras in.
Men du måste väl inte relegeras för det?
Nej, självklart inte. Så dum jag är.
När mamma återvänder från Monte Carlo
får hon skriva ut en check till.
Vad tänker du göra?
Stipendiet gäller terminen ut.
Sedan måste jag själv finansiera mina studier.
Vilket förstås är omöjligt, så jag får väl ta ett jobb.
Och göra vad?
Återvända till Birmingham och jobba i ett bageri.
Eller tillverka skor åt rika dumskallar som ni
som kommer in och viftar med plånböckerna.
Jag behöver faktiskt ett par nya snörskor.
Men allvarligt talat
har du alltid varit den mest begåvade av oss.
Och ärligt talat...
ogillade jag dig ibland för det.
Men av oss alla
är du den siste som borde relegeras.
I morgon är alltså vår sista match.
Vi kommer att sakna att få mosa er.
Snälla du.
Wiseman, stoppa honom!
- Bra gjort, Tolkien. - Tack.
Bra match, pojkar.
- Fin rusch. - Bra spelat, din stora drummel.
Du var inte helt misslyckad, Tollers.
Vilka vann, Wiseman?
Bra spelat, grabbar.
Hej, mor.
- Bra spelat, Geoffrey. - Tack för att du kom.
- Ska vi äta tillsammans senare? - Ja. Kl. 19.00.
Din far kommer också.
Ursäkta mig, mrs Smith.
Kan jag få byta några ord?
Nå?
Det gäller Geoffrey och det här med rektorn.
Det är ett hemskt missförstånd.
Jag vill helst inte prata om det.
Jag är ansvarig för allt som hände den kvällen
och jag försäkrar er att jag har fått mitt straff.
Vad jag menar är, var inte hård mot Geoffrey.
Han är en av de flitigaste jag känner. Och den vänligaste.
Han sliter så för att göra er stolta.
Och han är så talangfull.
Jag borde väl inte säga det här...
- Och du var ansvarig? - Ja, och jag blir relegerad.
Så oroa er inte för mitt inflytande mer.
Och...
vilka talanger syftar du på?
Han är poet.
Han har fått dikter publicerade i collegetidningar.
Han vill inte att jag säger det. Men han är bra.
God eftermiddag.
Mr Tolkien?
- Brev till er. - Tack.
Inga studenter på gräsmattan!
Vet du inte vad klockan är?
Dumma gamla tok!
Wright, är han en av dina?
Jag tror inte det.
Dumma gamla...
Bort från gräsmattan!
Hell dig, Eärendel,
mest lysande av änglar som sänts till människorna.
Ronald. Ronald, upp med dig.
Upp med dig. Det är jag. Vakna.
- Jag är vaken. - Du väcker hela skolan.
De kan väl inte relegera mig två gånger?
- Ta dig samman. - Eller hur?
Geoff! Geoff, sätt dig.
Ta en klunk. Finfin maltwhisky.
Jag vill inte. Ta dig samman, John.
Vill du komma till ett bröllop?
Vad?
- Mycket vackert, engelskt... - John...
- ...sommarbröllop. - Du pratar goja.
- Edith. - Gratulerar.
Ja, hon skrev till mig. Hon...
Hon är förlovad. Hon ska gifta sig.
John, det var verkligen otur.
Förlåt. Jag är lite oredig.
- Det gör inget. - Förlåt, Geoff.
Det gör inget.
Jag finns här.
Fäktare, salutera!
Hur mår du?
Fantastiskt bra.
Härligt.
Och vilken lysande idé, tack.
Att älska någon...
som av ett eller annat skäl inte kan återgälda känslorna
är smärtsamt.
Men om man lyssnar på poeterna...
finns det kanske en slags skönhet i en sådan kärlek.
Den brinner. Klart.
Och den fläckas aldrig av verklighet eller överanvändning.
Den är lika klar och stark i dag
som den var den första dagen.
Och det finns skönhet i det...
anser jag.
Jag håller i alla fall fast vid hoppet.
Ännu en som talar rotvälska.
Vad tycker ni om den gotiska grundboken?
Inte illa. Förordet är rätt välskrivet.
Där finns inte mycket av själva språket.
- Ja, det är synd. - Ja.
- I går kväll på gården... - Herregud. Ni var där.
...hörde jag ett språk som är okänt för mig.
Nåja, de flesta i Oxfordshire hörde det också,
ända upp till Chiltern Hills.
- Jag var mycket berusad. - Det betvivlar jag inte.
Det var rent nonsens.
Ett språk jag uppfann för feerna.
Jag tyckte mig höra lite finska.
Ja. Jag stal en hel del.
- Inte stal. - Nej.
Språk stjäl aldrig.
- Just det. - Påverkades.
Förlåt, jag uppfattade inte namnet. Jag heter...
Jag heter Tolkien. Ronald. Exeter Col... College.
Ursäkta mig.
Ett barn pekar och får lära sig ett ord.
Träd.
Senare lär han sig att skilja det trädet från alla andra träd.
Han lär sig dess särskilda namn.
Han leker under trädet. Han dansar kring det.
Han står under dess grenar, för skugga och vindskydd.
Han kysser under det, han sover under det,
han gifter sig under det.
Han marscherar förbi det på väg ut i krig...
och haltar förbi det på väg hem igen.
En kung sägs ha gömt sig uppe i det här trädet.
En ande kan vistas innanför dess bark.
Dess karaktäristiska löv
ristas in i godsägarnas gravstenar och monument.
Dess trä må ha byggt galjonerna
som räddade hans förfäder från invasion.
Och allt det här...
det generella och det specifika,
det nationella och det personliga,
allt det här vet han och känner...
och kallar fram, om än svagt,
genom att yttra ett enda ljud.
Ek.
Saxiskt ord. Protogermanskt.
Besläktat med fornnordiska. Eik.
Språk är aldrig nonsens.
Språk är mening.
Historia. Lager på lager på lager.
Och ett ord utan mening är vad?
Bara ett ljud.
Någon annan sa det där till mig en gång.
Säkerligen mer kortfattat.
Det finns ett par gotiska originaltexter i biblioteket.
Ni borde ta en titt.
Jag kan inte bara gå in och be om originalen.
Hälsa från professor Wright.
DET GOTISKA SPRÅKET av JOSEPH WRIGHT, FIL DR
Han brydde sig nog inte.
Det är inte poängen. Han lär vara den störste filologen,
definitivt på gotiska.
Han kanske var smickrad.
Visst var han smickrad.
Ingen har lånat den boken på 1 500 år.
Jag lånade den faktiskt i förra veckan.
- Hur var den? - Jag vill inte förstöra för Tollers.
Han läser den inte, vet inte vem som skrev den.
Var tysta. Det är inte lustigt.
Hör på, Tolkien, din toker.
Det här är din chans, inser du inte det?
Din gotiska professor uppmanar dig att hoppa av.
- Vad menar du? - Han vill locka dig till sin kurs.
- Förlåt. - Han har rätt.
Jag kan inte bara kliva in på filologifakulteten.
Varför inte?
Jag har inget stipendium.
Påstår du att filologifakulteten...
inte delar ut stipendier?
Just det, till någon som råkar vara ett språkgeni.
Idiot.
Professor!
- Ursäkta, professor Wright. - Ja?
Jag har tänkt på eken. Dess symbolism.
Väktarträdet, förändringens budbärare.
Fascinerande. Studerar ni trädlära?
Nej. Jag studerar klassiska ämnen. Men jag skulle vilja...
Det var därför jag stoppade er. Jag vill byta till er kurs.
- Och studera filologi. - Min kurs?
Ja. Jag är Tolkien. Ronald Tolkien.
Jag ropade ut oanständigheter utanför ert fönster
på ett slags förvrängd finska.
Skulle det vara en rekommendation?
Det hör till ovanligheterna, men jag har insett att min passion,
det jag har arbetat på i hela mitt liv...
Får jag tala uppriktigt, sir?
Ni anar inte hur välkommet det vore.
Jag behöver ett stipendium.
Jag behöver ett stipendium för att studera filologi. För er.
Jag är beredd till varje uppoffring,
för att visa mig värdig.
- Varje uppoffring? - Ja.
Nej.
- Nej? - Nej.
För om jag lät er arbeta i fred
skulle jag gå miste om privilegiet att lära av er,
och det skulle omintetgöra syftet
med detta uppriktigt sagt skrämmande mellanspel.
- Tolkien? - Ja, sir.
- Tyskt ursprung. - Jag tror det, sir.
Kanske anglosaxiskt.
- Just det. - Tollkühn.
Jag behöver väl inte
översätta det specifika ordet för er.
Dumdristig.
- Professor Wright... - Min kurs är fullbesatt, mr Tolkien.
Fullbesatt med studenter som kan översätta gammalengelska
minst lika snabbt och skickligt som ni,
och som redan har genomgått två terminer.
God eftermiddag.
Helheimr.
Professor.
Ända sedan barndomen har jag varit fascinerad av språk.
Fixerad. Jag har uppfunnit ett eget.
Kompletta språk. Se här.
Det här är... allt.
Från Breost-hord. Mitt hjärta.
Mitt hjärtas skatt.
Och teckningarna?
Jag skapade historier. Legender.
För vad är ett språks syfte?
Det handlar inte bara om att namnge saker.
Det är folks och kulturers livsnerv.
- Ja. Just det. - Precis.
Kan ni skriva 5 000 ord
om det fornnordiska inflytandet på Gawain?
Ja, absolut. När vill ni ha det?
I kväll.
Midgård.
"Båda bröderna samlade sina krigare
De bjöd sina kära stamfränder
Att stanna där i nödens stund
Och göra bruk av sina vapen utan att svikta"
Ert sätt att följa poesins rytm...
er känslighet för den.
Jag måste säga, mr Tolkien,
att jag aldrig har stött på något liknande.
Aldrig.
"Byrthwold talade..."
"Byrthwold talade så, och lyfte upp sin sköld..."
Krig! Krig! England är i krig!
Tyskland har invaderat Belgien!
"Han talade till krigarna med djärva ord:
Må modet bli allt större
hjärtats låga brinna starkare
och humöret desto godare vartefter vår styrka avtar
Här ligger vår herre, totalt lemlästad
En god man, i gyttjan"
ATT KLÄ SIG EXTRAVAGANT I KRIGSTID... OPATRIOTISKT
DIN KUNG OCH DITT LAND BEHÖVER DIG TAG VÄRVNING NU
SAMLAS RUNT FANAN VARJE STRIDSDUGLIG MAN BEHÖVS
Varsågod, Chris.
Mitt herrskap, Robert Gilson.
Gilson!
Ska du inte bjuda upp mig?
Har du förlorat ett vad?
Jag har redan fått avundsamma blickar.
Folk misstar dig väl för Kaisern.
Är det här krig eller en tedans?
- Snygg mustasch, Gilson. - Tackar.
- Du behöver en drink. - Precis.
- Vi är visst alla här, Tolkien. - Ja.
Ska vi utbringa en skål?
För alla framtida möten med T.C.B.S. Över hela Europa.
Skål, mina herrar.
- Mina herrar! Tillåter ni? - Gärna det.
Blicken framåt, Tolkien.
Och titta på pippin!
Helheimr!
Jag har skrivit en pjäs där en fransk servitris
blir vanvettigt kär i en engelsk hjälte.
Du måste raka dig om du ska spela fransk servitris.
- Skål. Aldrig för många. - En till?
Jag slår vad om att Wiseman somnar först.
- Jag antar vadet. Whisky? - Lätta pengar.
Lycka till, Ronald.
Jag tar väskan.
Jag försöker hålla kvar skeppet.
- Hur mår din bror? - Bra.
Han är redan i Frankrike.
Och du? Hur går det med musiken?
Jag ger pianolektioner. Mest småflickor.
Inte särskilt begåvade.
Och du är förlovad.
Han är mycket snäll.
Mycket omtänksam. En god människa.
- Det är en sak jag vill säga... - Ronald.
Jag begick mitt livs största misstag
och det har inte gått en dag, inte en stund...
Jag har aldrig slutat tänka på dig.
Du är den mest lysande ande jag någonsin träffat.
Du är modig, fyndig, talangfull...
och stolt,
på ett betagande sätt,
och du är listig och livfull
på ett underbart sätt.
Du förtjänar all tänkbar lycka.
Nej. Nej, det gör du inte.
Du förtjänar inte lycka, det var inte det jag...
Vad jag menar är...
Du förtjänar mycket mer.
Du förtjänar något fantastiskt.
Är det ditt skepp?
Det är Ascanius.
Det låter som något ur dina sagor.
Ja. "Stackars medborgare i kungariket Ascanius."
Varför är det synd om dem?
På grund av deras hemska historia. För deras skam.
Deras ånger.
De borde förlåta sig själva.
Det kan de inte.
Lancashire-regementet till Ascanius!
Jag måste väl...
Det var så trevligt.
Adjö, lilla du.
Edith.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig.
- Jag älskar dig så. - Jag vet.
Jag kan inte hjälpa det.
Jag vet. Inte jag heller.
Jag måste gå.
- Håll dig vid liv. - Ja.
Och kom tillbaka till mig.
Håll dig vid liv och kom tillbaka till mig.
Sir, jag har hittat dem. Upp med er!
- Jag har hittat 19th Lancashires. - Geoff.
Ni måste resa er, sir.
Vi ska hitta er vän. Vi är nästan framme.
Eld!
Uppför stegen!
Bajonett på!
- Jag kan inte. - Såja, menige. Framåt!
Geoffrey!
- Den här vägen! Fort! - Lancashires!
Geoffrey!
Var är Geoffrey Bache Smith? Löjtnant Geoffrey Bache Smith?
Bache Smith deltar i anfallet.
- Nej! - Jo. Beklagar.
- Geoffrey! - Stanna inte för sårade.
Geoffrey!
- Sir, vad gör ni? - Följ mig inte.
Uppför stegen, Lancashires!
Geoff!
Geoffrey!
Sakta inte ner!
Geoff!
Ronald!
Geoff!
Ronald!
Geoffrey!
Ronald!
Geoff!
Vad?
Ronald!
Geoff!
Ronald!
Geoff!
Geoffrey!
Gas!
På med gasmasken!
Gas!
Hej.
Försök inte sitta upp.
Du har sovit mycket länge.
Du har haft skyttegravsfeber, men nu är det bra.
Du är hemma.
Jag försökte hitta honom.
Vem?
Geoffrey, jag...
Jag hörde honom...
Jag kunde höra honom.
Geoffrey är... död.
- Han stupade för flera veckor sedan. - Vad?
Nej.
Robert Gilson... blev träffad.
Han är också död.
Robbie och Geoffrey.
Jag är ledsen.
Ron, jag är så ledsen.
Men du mår bra. Du är hemma. Allt...
Allt kommer att bli bra. Jag lovar.
Jag tillbringar varje eftermiddag med mödrar och änkor.
Vad kan jag säga till dem?
Era söner dog i kriget som skulle göra slut på alla krig.
Vad säger du, då?
Ord är meningslösa. I alla fall moderna ord.
Jag läser liturgin.
Det ligger tröst i avstånd, tror jag. Forna ting.
Genom hela din sjukdom
lämnade miss Bratt aldrig din sida.
Inte en enda gång.
Du gjorde rätt som uppvaktade henne.
Tack.
Det här kom till dig via en mycket lång omväg.
Han skrev det visst under sina sista dagar.
Min käre John Ronald...
Det är min stora tröst att om jag stupar ikväll
har T.C.B.S. ändå en fin medlem kvar
att uttrycka det jag drömde om och som vi alla var överens om.
En av våra medlemmars död kan inte, är jag säker på,
upplösa T.C.B.S.
Döden kan göra oss avskyvärda och hjälplösa som individer,
men den kan inte göra slut på de odödliga fyra!
Må Gud välsigna dig, min käre John Ronald,
och må du säga de saker jag har försökt säga
fast jag inte längre är där och kan säga dem.
OXFORD, FLERA ÅR SENARE
- God kväll, professor Tolkien. - God kväll.
Vad gör du här ute?
Vi åt syltpudding med barnen i dag.
På Michaels begäran.
Han och John ställde en tallrik utanför ditt arbetsrum.
Jag hoppas att du åt av den.
Jag är ledsen, jag...
Jag är ledsen.
Edith, det har varit en svår dag. Ingenting jag skriver...
- Du brukade skriva för nöjes skull. - Ja, det...
- Det var en passion. - Jag vet. Det är... hopplöst.
Jag önskar att du kom fram till vad du vill ha ut av det
eller övergav det helt.
Mr Tolkien?
Mrs Smith.
Så roligt att se er. Tack för att ni kom.
Robert Gilson var son till rektorn på King Edward's.
Ja, det stämmer.
Jag minns hans styvmor, tror jag.
Och Christopher Wiseman?
Han överlevde.
Men dessvärre blev han...
En del av oss som överlevde har ärr av andra slag.
Min syster miste tre söner. Jag miste två.
På en och samma vecka.
Mitt djupa deltagande.
Och här satt ni.
Ja.
Det är mycket hemtrevligt.
Tack för att ni tog mig hit.
Jag kan föreställa mig, jag kan se er här.
Alla fyra.
Jag kan se det framför mig.
Det måste ha varit en mycket lycklig tid.
Det var här Geoffrey satt.
Jag undrar, med er tillåtelse...
skulle jag vilja försöka få några av hans dikter publicerade.
Hans dikter?
Jag anser att han var mycket begåvad.
Jag skulle vilja göra honom känd.
Jag skulle kunna skriva förordet själv.
Jag vet inte, jag...
Jag är böjd att säga nej, mr Tolkien.
Han var verkligen bra. Det är viktigt, anser jag.
Jag tyckte om poesi förr.
Jag undrade ibland om det var Geoffreys...
Beklagar, jag kan inte se nyttan med det.
Det skulle göra en oerhörd nytta.
Tro mig, snälla ni.
Jag kände aldrig Geoffrey så väl som jag hade önskat.
Var han lycklig?
Berätta, är ni snäll.
Fick han uppleva kärlek?
Jag var föräldralös när jag kom till King Edward's.
Och även i början, innan vi blev vänner...
var Geoffrey mild.
Vänlig.
Han var nog av alla jag mött
den människa...
Han var den som mest förkroppsligade
vad det betyder att känna kärlek.
Och att vara älskad. Det är därför...
Därför är detta så viktigt.
Förlåt, men ni frågar vad det skulle nytta till
och vad poeterna, författarna...
...eller konsten nyttar till.
Det finns ingenting mer nödvändigt.
Särskilt inte i den här tiden. Särskilt inte nu.
Skriv gärna ett förord.
Tack.
Minns du hur mor fick oss att kyssa träden?
- Och lyssna till deras röster. - Vad var det för mörk magi?
Kom nu, era vildar. Kom bara.
- Vem vill prata med träden? - Vänta på mig.
- Vad tänker du? - Vad är ditt namn?
Vi är inte otäcka. Var inte rädd.
Barn, jag behöver er hjälp. Vill ni göra mig en tjänst?
- Är det läxor? - Nej, inte om jag har lyckats.
- Ni ska få höra en historia. - Vilken historia?
- En bra historia? - Jag hoppas det.
- Är den lång? - Oerhört lång.
Har den påbörjats?
Ja, jag tror...
Jag tror det. Här uppe.
Vad handlar den om?
Den handlar om resor. Äventyr.
Magi, förstås.
En skatt.
Och kärlek.
Den handlar om allt möjligt, faktiskt. Den handlar...
Den handlar nog om sökande, till en viss del.
Resor vi gör för att visa vårt mod.
Och om mod.
Kamratskap.
Den handlar om kamratskap.
Vänskap.
- Om små människor som du. - Jag är inte liten!
Nej. Små till växten. Men stora i anden.
Den handlar även om trollkarlar.
- Trollkarlar? - Just det.
Och berg, drakar och resor...
Christopher, om du gör dig illa så där
tar jag dig inte till sjukhus.
I ett hål i marken...
...bodde en gång...
Hobbit.
THE HOBBIT PUBLICERADES 1937 OCH PÅBÖRJADE TOLKIENS KARRIÄR
SOM EN AV DE MEST HYLLADE FANTASYFÖRFATTARNA I VÄRLDEN.
ROBERT QUILTER GILSON OCH GEOFFREY BACHE SMITH
DOG 1916 I SLAGET VID SOMME.
GEOFFREYS MOR GAV UT HANS POESI I EN VOLYM KALLAD "A SPRING HARVEST"
MED FÖRORD AV TOLKIEN.
CHRISTOPHER WISEMAN
KOMPONERADE MYCKET LITE EFTER KRIGET.
HAN LEVDE TILL 1987.
TROTS ATT DERAS VÄNSKAP ALDRIG BLEV DENSAMMA IGEN,
GAV JOHN RONALD SITT TREDJE BARN NAMNET "CHRISTOPHER".
JOHN RONALD REUEL TOLKIEN DOG 1973,
TVÅ ÅR EFTER EDITH.
DE EFTERLÄMNADE FYRA BARN.
PÅ DERAS GEMENSAMMA GRAVSTEN STÅR DE ALVISKA NAMNEN
FRÅN TOLKIENS MYTOLOGI
OM EN DÖDLIG MAN SOM FÖRÄLSKADE SIG
I EN ALVPRINSESSA.
Översättning: Bengt-Ove Andersson, Deluxe